Montale, Eugenio: Álomban (Nel sonno Magyar nyelven)
Nel sonno (Olasz)Il canto delle strigi, quando un’iride con intermessi palpiti si stinge, i gemiti e i sospiri ...di gioventù, l’errore che recinge le tempie e il vago orror dei cedri smossi dall’urto della notte – tutto questo può ritornarmi, traboccar dai fossi, rompere dai condotti, farmi desto alla tua voce. Punge il suono d’una giga crudele, l’avversario chiude la celata sul viso. Entra la luna d’amaranto nei chiusi occhi, è una nube che gonfia; e quando il sonno la trasporta più in fondo, è sempre sangue oltre la morte.
|
Álomban (Magyar)A kuvikrikoltás, ha a szivárvány fel-felsajogva lüktet, halaványul, az ifjúság zokogó sóhaja, a tévelygés, mely homlokunkra zárul, az éj ingatta cédrusok sötétlő, bizonytalan borzalma még kicsaphat árkokból és rejtett csatornamélyből, s rám törhet, hogy hangodra felriadjak. Egy kegyetlen nyirettyű hangja ringat, sisakrostélyát ellenem lecsapja. Az amarant-hold zárt szemembe árad, és felhő már, és gomolyog dagadva, s hogy egyre beljebb sodorja az álom, vér is, amely már túl van a halálon.
|