Montale, Eugenio: Il balcone
Il balcone (Olasz)Pareva facile giuoco mutare in nulla lo spazio che m'era aperto, in un tedio malcerto il certo tuo fuoco.
Ora a quel vuoto ha congiunto ogni mio tardo motivo, sull'arduo nulla si spunta l'ansia di attenderti vivo.
La vita che dà barlumi è quella che sola tu scorgi. A lei ti sporgi da questa finestra che non s'illumina.
|
Az erkély (Magyar)Játéknak látszott fölcserélnem a semmivel a tág teret, mely elém nyílt, jó tűzhelyed kilátástalan semmiséggel.
Most elnyelte a semmi minden elkésett magyarázatom, elült a vágya súlyos űrben: rád még élve pillantanom.
Csupán a lét pislákolását, egyedül azt veszed te észre az ablak keretébe dőlve, melyből fényesség nem világít.
|