A Deukalion Termelő Szövetkezet (Magyar)
1a Amikor az istenek vizet bocsátottak a földre, az átemelő szivattyút épp apám kezelte. A görbe folyó gátja mellett lapult a kis kunyhója. Sivár férfiszoba, rideg deszkabódé volt, az ablaka berácsozva. Egy nagy rozsdás vaslakat zárta. Zsír és pálinka volt benne kenyérrel. Füstölt sonka, szalonna kevés. 1b A gátat két vascső fúrta át. Nehézkesen pöfögött a dízelmotor, amely meghajtotta a szivattyú hengereit, amelyek jártak 1c le s fel egész nap. Borzasztóak a gépek, mert nem fáradnak soha el. Valami elátkozott erő hajtja őket örökké. Szívták fel a hatalmas csőbe a folyó vizeit. Roppant kígyóként tekergett a rozsdás cső a folyótól át a mezőre. Ráccsal meg szűrőkkel volt a vége lezárva, hogy elszippantsa a görbe 2 futású mederből a vizet. Apám nézte a gép óráit, kapcsolta a fekete bakelitből készült fő- és alkapcsolókat. Figyelte, simogatta, meg- szelídítni próbálta a borzalom gyermekeként született vasszerkezetet. A gép nem aludt, és apám szolgálta egész nap, éjjel és nappal. Csodálata tartotta lekötve. A gép megbabonázta, és nem tudott szabadulni előle. Vigyáznia kellett a nyomásra, a motor hűtésére, az olajozásra, hogy a népgazdaságot kár nehogy érje soha. 3a Így telt az idő. Nagy hordókban állt ott a gázolaj. Körülötte a kiégett fű zörgött, ha szél futott végig a parti fűzek koronáján. Eldobott rongyokkal szívta apám fel az elcsöpögött olajat. Fényesítette az alkatrészeket, a tompa fém rudakat smirglizte, hogy csillogjon az öntvény. A ritka rézcsövek ragyogása olyan volt, mint az őszi lombkorona látványa. A sárga és a ritka vörösréz tiszteletet keltett. Meg az új anyag, az addig sose látott nikkelborítás. Az autók meg a vadiúj motorok luxusa volt ez a fém. És mint Kirké szigetén, itt a gépek varázsolták el az embereket. A férfiak, akik a gépek közt 3b laktak. Kék munkásruha, bakancs, egyhetes borosta az arcon. Gyomorszagú csókot kaptam apámtól. Hányás- és pálinkaszagot. El- morzsolt könny volt szeme sarkában. Meg- alázottság, félelem és sunyiság érződött ekkor ki belőle. Rozsda és gépzsír, kipufogó szaga terjengett errefelé. Apám előjött a kalyibájából, amelyben a szolgálatot teljesítette. Nem jöhetett haza hozzánk, mert a népgazdaság meg a téesz vagyonát őrizte: a gépet. Karbidlámpával világított a sötétben, azzal ment le fenekezni a folyóra. Harcsákra vadászott, a folyó isteneitől titkon orozva 4 el. Így múlt el az ősz, amikor a rizstáblák már szomjasan várták a tavaszt, hogy beleplántálják a zsenge növényeket. Ezért ősszel előkészítették a talajt, mert még sose látott senki erre növényt, csak a boltban a rizskását hántolva. Csak a B rizst. Az istenek izgatottan lesték e merészséget, amely megváltoztatta a tájat. A Deukalion téesz példa gyanánt állt a többi előtt. A szikes talajon hogy terem majd új világ: zöld tenger, amelyből a zárszámadáson osztanak majd a tagoknak végre haszont is. Apám hitt benne, hogy a mostani ötéves terv már elhozza a jobb életet minekünk is. 5a Anyám nem hitte soha, azt mondta apámnak, hogy meneküljünk, amíg lehet el. Nincs ennek értelme semmi. Gyűlölnek minket. Még a családod se akarja, hogy itt légy, mondta. Miért kapaszkodsz beléjük, ha ők se szeretnék. Itt semmit se tanulnak 5b a gyerekek. De apám csak ragaszkodott, és nem tudta elhagyni a helyet. De az árvíz után kizavarta őt a falu, kivetette magából. Kirúgták a téeszből, de ő másnap reggel bement, felvette a munkát, mintha mi sem történt volna. Mert van családja, el kell tartani őket, ezt nem tehetik, mondta, és könyörögve akarta a munkát. Aztán 5c mégis kidobták a műhelyből, ahol szerelőként tette volna a dolgát. Eljárt két faluval odább, Kömörőbe a keverőbe. Járt a talajosokhoz, akik földgyalukkal dolgoztak. Rizsföldeket készítettek, gátakat, a termő- réteget legyalulták. Járt az erdészethez télen, törzsöközni. Volt munkanélküli: makkot szedett az erdőn, eladta a disznós gazdáknak, hogy hízzon az állat. Taplógombát szedett le a fákról. Aztán 6a amikor senki se vállalta a Rizstelep gépházában az átemelő szivattyú kezelését, amellyel a rizsföldeket kellett víz alatt tartani nyáron, meg a távollétet a családtól, akkor őrá gondolt a vezetőség. Hat hónapig tartott a tanfolyam, amelynek díját hitelre fizette anyám ki. De az első ősz után a következő tavaszon jött a Nagy Árvíz, és néhány hordót elsodort magával a lerohanó zöldár. Kártérítésre kötelezte apámat a téesz, hivatkozva a gondatlanságra. A kár nem vita tárgya. Az összeg akkora volt, 6b hogy anyám összeomlott. Apám szót emelt, mire megverni akarták. Ekkor szaladt el a kerteken át, és két évig alig láttuk. Éjszaka jött begubózva ruhába, a kert felől felosont. Hajnalban már tova- futott elmenekülve, hamarabb, hogy a hajnal rózsája az ég alján szirmát kinyitotta. Mi meg éltünk 7 egyedül, szedegetve az erdőn. Anyám tavasszal csalánt gyűjtött, hogy levest főzzön belőle. Míg apám egy fészerben lakott, két évig kutatva a munka után mindig. Almás- ládák raktára volt a szobája. A göngyöleget tartották itt. Ebből készített magának bútort. Ládákat rakott egymás mellé. Össze- kötözte spárgával. Egy szivacsot tett rá, meg egy katonai plédet. Almásláda volt a széke. Állítva két láda az asztal. Így élt az apám két évig. Közben a Deukalion téesz földjén elapadt a víz. Elnyelte a föld a Rizs- telepet. Maradt a szikes, ami addig is ott volt. Feltöltő | Cikos Ibolja |
Az idézet forrása | Bukolikatájban (Idÿllek); Jelenkor Kiadó, Budapest, |
Megjelenés ideje | 2022 |
|
|