Silvester bei den Kannibalen (Német)
Am Silvesterabend setzen Sich die nackten Menschenfresser Um ein Feuer, und sie wetzen Zähneklappernd lange Messer. Trinken dabei - das schmeckt sehr gut - Bambus-Soda mit Menschenblut. Dann werden aus einem tiefen Schacht Die eingefangenen Kinder gebracht Und kaltgemacht. Das Rückgrat geknickt, Die Knochen zerknackt, Die Schenkel gespickt, Die Lebern zerhackt, Die Bäuchlein gewalzt, Die Bäckchen paniert, Die Zehen gefalzt Und die Äuglein garniert. Man trinkt eine Runde und noch eine Runde. Und allen läuft das Wasser im Munde Zusammen, ausnander und wieder zusammen. Bis über den feierlichen Flammen Die kleinen Kinder mit Zutaten Kochen, rösten, schmoren und braten. Nur dem Häuptling wird eine steinalte Frau Zubereitet als Karpfen blau. Riecht beinah wie Borchardt-Küche, Berlin, Nur mehr nach Kokosfett und Palmin. Dann Höhepunkt: Zeiger der Monduhr weist Auf Zwölf. Es entschwindet das alte Jahr. Die Kinder und der Karpfen sind gar. Es wird gespeist. Und wenn die Kannibalen dann satt sind, Besoffen und überfressen, ganz matt sind, Dann denken sie der geschlachteten Kleinen Mit Wehmut und fangen dann an zu weinen.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/db/Maaselk%C3%A4_cannibalism.jpg/220px-Maaselk%C3%A4_cannibalism.jpg)
Finnish soldiers show the skin of Russian soldiers eaten by members of a Soviet patrol during the Continuation War. Feltöltő | Efraim Israel |
Az idézet forrása | https://www.zgedichte.de/gedichte/joachim-ringelnatz/silvester-bei-den-kannibalen.html |
|
Kannibálszilveszterezés (Magyar)
Ni, szilveszterezni mennek Emberevők tök pucéran. Késeket élesre fennek Meztelenül, nagy kacéran. Italuk minden pénzt megér: Bambusz-szóda meg embervér. S előkerülnek a foglyul esett S vermekbe le jégbehűteni tett Csöpp gyerekek. És reccsen a csont, És loccsan a háj, Kirántva a comb, És nyárson a máj, Spékelve a váll, Panírban a mell, Sül zsírban az áll, A szakács remekel. És összeszaladnak a szájban a nyálak, És járja a vérfröccs, jár valahánynak. Mind összeeresztve de vissza degeszre, Míg a szent és ünnepi tűzbe rekesztve Sok apró gyermekecske szépen Sül, fő, párlódik a nyárson, a lében. Csak a törzsfőnek jut egy igazi nő Kékre lefőzve mint kék ponty, carpe au bleu. Szag mint a berlini Borchardt-étteremben, De inkább kókuszzsír- s olaj-értelemben. A csúcs: a holdtoronyóra-árny Éjfelet üt. Elmúlik az év. Megfőttek a gyermekek és a hal épp. És most: Zabálj! Midőn az emberevőnép jóllakott, sőt jól bezabált és jól berugott, gondolnak ők a leölt gyerekekre, és mindnek sírni, zokogni támad kedve.
|