Die Harfenjule (Német)
Emsig dreht sich meine Spule, Immer zur Musik bereit, Denn ich bin die Harfenjule Schon seit meiner Kinderzeit.
Niemand schlägt wie ich die Saiten, Niemand hat wie ich Gewalt. Selbst die wilden Tiere schreiten Sanft wie Lämmer durch den Wald.
Und ich schlage meine Harfe, Wo und wie es immer sei, Zum Familienbedarfe, Kindstauf oder Rauferei.
Reich mir einer eine Halbe Oder einen Groschen nur, Als des Sommers letzte Schwalbe Schwebe ich durch die Natur.
Und so dreht sich meine Spule, Tief vom Innersten bewegt, Bis die alte Harfenjule Einst im Himmel Harfe schlägt.
Feltöltő | Efraim Israel |
Az idézet forrása | https://www.zgedichte.de/ gedichte/klabund/die-harfenjule.html |
|
A berlini Hárfás Juli (Magyar)
Munkálkodik a hangszerem, Minduntalan muzsikál, Hárfás Juli (a) nevem, s (a) kezem Kiskoromtól rátalál. Húrt így nem pengeti senki, Más kéz nem bír ily erőt. Még vadakat is lehűti, S bárányként járják (az) erdőt. És pengetem a hangszerem Minden alkalommal én, Szép családi ünnepen, Hol szült vagy halt keresztény. És ha adnak az emberek, Csupán egyetlen fillért, Mint őszi fecske nem megyek Innen más tájra ezért. S munkálkodik e hangszeren, Szívből, amíg áll (a) világ, S Hárfás Juli ha elmegyen, Mennybéli hárfába vág.
|